על ידי צפריר_שפרון* » 21 מרץ 2003, 04:01
הנך מעלה כאן עניין מהותי.
מהות היחסים בין הפרט לחברה הסובבת אותו.
אבל לפני כן, יש למצב את ההגדרה לנושא ההנקה באופן הפוך - ההנקה היא-היא הקונבנציונאלית ותחליפי החלב הם הפתרון האלטרנטיבי. שכן הזנת התינוק הטבעית, הבסיסית והמולדת היא הנקהעל ידי אימו או בחלב אשה.
לעניין אותו טרור או חוסר סובלנות כלפי הסיפור האישי שלכם, כמובן שזו אלימות, כמובן שזו כפייה שאיננה נדרשת. אלא, שמבחינתכם עצמכם עולה שאלת ההיכננעות לטרור הזה או לטרור מכל סוג שהוא.
במקרים רבים אכן הטרור עובד, גם כאן, על פי ספורך הצליח אותו טרור צדקני, זה המתהדר בצדקת מניעיו להשפיע עליכם באופן משמעותי, וכדרכו של טרור הרי שהשפעתו היא זמנית ולבסוף מצאתם את דרככם האישית אשר נמצאת מבורכת מראש.
אין כאן עניין של נכון או לא נכון, הכל נכון, ואם מה שנכון בעבורכם הוא הזנה בתחליפי חלב, או שליחת ילדים למוסדות חינוך, או קביעת חוקים נוקשים במסגרת הבית והמשפחה, כשאתם פועלים לטובת ילדכם במודע, הרי שאין מי שיכול באמת להטיף לכם מוסר. העניין הוא שמעשה החינוך הינו כל כך מורכב ומשליך על הילד והמבוגר בתחומים כה רבים עד כי ניתן לומר שכלל העל שלו - טובת הילד, כשהוא מתממש בדרככם האישית כשאתם שלמים עם עצמכם יהיה ראוי ומבורך.
כהורים אנחנו צריכים להתמודד עם מספיק רגשות אשם.
ובכן, לא צריכים, לא חייבים, רגשות אשם הם לא איזה צו עליון. אשמה, עומדת לצד אחריות, אנו חווים אשמה בהיותנו בני אנוש, ורגש זה מחלחל גם לתוך מעשה הורות. אבל, אפשר להגמל מאותה התמכרות לאשמה, עניין של מודעות ונסיון וגדילה ולמידה הדדית עם הילדים עצמם.
חזקו ואמצו, לכו על פי צו הלב, ובכל מקום שאתם חשים כפייה ואלימות, גלויה או מוסווית, עצרו וחישבו האם בכוונתכם לשתף פעולה עם אותה אלימות או כפייה. אם לא, תמצאו את הדרך לנער את חיצי האשמה שמוטחים בכם ולחיות על פי מי שאתם, שלמים עם עצמכם, שלווים ומאושרים.
הנך מעלה כאן עניין מהותי.
מהות היחסים בין הפרט לחברה הסובבת אותו.
אבל לפני כן, יש למצב את ההגדרה לנושא ההנקה באופן הפוך - ההנקה היא-היא הקונבנציונאלית ותחליפי החלב הם הפתרון האלטרנטיבי. שכן הזנת התינוק הטבעית, הבסיסית והמולדת היא הנקהעל ידי אימו או בחלב אשה.
לעניין אותו טרור או חוסר סובלנות כלפי הסיפור האישי שלכם, כמובן שזו אלימות, כמובן שזו כפייה שאיננה נדרשת. אלא, שמבחינתכם עצמכם עולה שאלת ההיכננעות לטרור הזה או לטרור מכל סוג שהוא.
במקרים רבים אכן הטרור עובד, גם כאן, על פי ספורך הצליח אותו טרור צדקני, זה המתהדר בצדקת מניעיו להשפיע עליכם באופן משמעותי, וכדרכו של טרור הרי שהשפעתו היא זמנית ולבסוף מצאתם את דרככם האישית אשר נמצאת מבורכת מראש.
אין כאן עניין של נכון או לא נכון, הכל נכון, ואם מה שנכון בעבורכם הוא הזנה בתחליפי חלב, או שליחת ילדים למוסדות חינוך, או קביעת חוקים נוקשים במסגרת הבית והמשפחה, כשאתם פועלים לטובת ילדכם במודע, הרי שאין מי שיכול באמת להטיף לכם מוסר. העניין הוא שמעשה החינוך הינו כל כך מורכב ומשליך על הילד והמבוגר בתחומים כה רבים עד כי ניתן לומר שכלל העל שלו - טובת הילד, כשהוא מתממש בדרככם האישית כשאתם שלמים עם עצמכם יהיה ראוי ומבורך.
[u]כהורים אנחנו צריכים להתמודד עם מספיק רגשות אשם.[/u]
ובכן, לא צריכים, לא חייבים, רגשות אשם הם לא איזה צו עליון. אשמה, עומדת לצד אחריות, אנו חווים אשמה בהיותנו בני אנוש, ורגש זה מחלחל גם לתוך מעשה הורות. אבל, אפשר להגמל מאותה התמכרות לאשמה, עניין של מודעות ונסיון וגדילה ולמידה הדדית עם הילדים עצמם.
חזקו ואמצו, לכו על פי צו הלב, ובכל מקום שאתם חשים כפייה ואלימות, גלויה או מוסווית, עצרו וחישבו האם בכוונתכם לשתף פעולה עם אותה אלימות או כפייה. אם לא, תמצאו את הדרך לנער את חיצי האשמה שמוטחים בכם ולחיות על פי מי שאתם, שלמים עם עצמכם, שלווים ומאושרים.